Kaylie !
L-am împuşcat.
De multe ori am avut acest vis. Dar niciodată n-am fost eu...
- Cel care ţinea arma. - Ştiu.
E foarte bine.
Asta implică o reală şi profundă acceptare de responsabilitate.
Şi îmi spune că iluziile nu ţi-au învins doar mintea conştientă,
ci şi subconştientul lui.
Asta-i opinia mea. Că Tim e un adult sănătos,
care nu reprezintă un pericol pentru el sau pentru oricine altcineva.
Şi cred că ar trebui să fie eliberat, aşa cum s-a solicitat de către stat,
când împlineşte 21 de ani.
... O dată, de două ori...
vândut la domnul. Felicitări domnule.
Aţi licitat articolul 131.
Bine. Următorul articol e o grozavă oglindă antică,
recuperată din patrimoniul La Vázquez...
Oglinda Lasser, e un giuvaier,
care pe parcursul mai multor sezoane...
a împodobit pereţii mai multor castele din lume.
E o piesă scoţiană... foarte valoroasă pentru familia regală.
Sticla şi rama sunt originale.
Oglinda e în stare excelentă, cu excepţia
unei mici crăpături în colţul din dreapta jos.
Rama e sculptată dintr-o bucată de cedru negru bavarez.
Vom începe licitaţia de la conservatoarea sumă de 10.000 de dolari.
Am 10 ? Chiar aici, în faţă.
- Vă mulţumesc, domnule. - Te va lua sora ta, atunci ?
În mesaj spune că mă ajută să-mi găsesc un loc de muncă.
Ar fi minunat pentru tranziţia ta.
12.000 dolari, la telefon.
Sigur nu vrei să merg cu tine ?
- Ca suport moral. - Nu, mulţumesc.
E mai bine s-o fac singură. Aşteaptă-ne.
Fireşte.
Aminteşte-ţi despre ce-am vorbit.
Ai avut un sistem de sprijin,
un sistem de sprijin obligatoriu care te-a ajutat să te faci bine.
Kaylie a trebuit să se descurce singură.
E foarte important să te reconectezi cu sora ta.
Dar, mai important, e să-ţi menţii recuperarea ta.
16.000 dolari.
16.000 pe Skype. Avem 16.000 o dată, 16.000 de două ori...
Vândut !
- Ne vedem diseară. - Bine.
Trage de uşă când auzi soneria.
ST. AIDAN INSTITUŢIE PSIHIATRICĂ
Bună, frăţioare !
Jumătatea ta de moştenire.
Apartamentele.
Unele studii spun că în tranziţie n-ar trebui...
Să stai într-un loc neapărat mare.
Ţi-am făcut o listă cu câteva garsoniere, dar...
Între timp, până-ţi găseşti ce-ţi place,
ne-am bucura dacă ai sta la noi.
Kaylie, nu ştiu cum să-ţi mulţumesc.
Am vrut să vorbesc despre asta cu tine, mai demult...
Dar dintr-o dată, nu m-au lăsat să vin să te văd.
Nu că nu te-au lăsat să vii mă vezi...
Am avut câteva lucruri pe care trebuia să le rezolv singur.
Am înţeles.
Eu sunt familia ta şi tot ceea ce contează, e că eşti acum aici.
Am găsit-o.
Ce vrei să spui ?
Ştii... nu a fost uşor. Am încercat...
S-o caut la cei mai mari colecţionari,
la oameni care au pierdut licitaţii.
Era într-un depozit. Ca parte dintr-o colecţie de stat din Bremen.
Mi-a luat un an şi jumătate
s-o aduc în depozitul nostru. A sosit acum o săptămână.
Va trebui să i-o trimitem noului cumpărător,
aşa că avem doar câteva zile. Ar trebui să fie de ajuns.
Câteva zile pentru ce, Kaylie ?
Ca să ne ţinem promisiunea ?
Şi să-l ucidem
UNSPREZECE ANI MAI DEVREME
Băieţi, canapea poate merge acolo şi cutiile alea în bucătărie.
- Tim, de ce nu ne-ajuţi la mutat ? - Bine.
De îndată ce-mi aranjez dosarele, le ai. Da.
Pot să te sun înapoi ?
Jeff ! Scuze, am vrut să te sun, dar am fost terminat.
E mult mai uşor atunci când ai personal.
- Kaylie a fost arestată. - Nu e aici, amice.
- Te-am prins ! - Eşti moartă !
Băieţi, băieţi, băieţi... Scumpule, asta unde vine ?
Pe peretele ăla. Grijă la ornament.
Mulţumesc. Bine, bine. E deosebită.
- Copii, ieşiţi afară ! - Dar, mamă...
Alternativa e să mutaţi cutii.
Da, ştiu, vom vorbi în curând. Bine, bine.
- Mulţumesc, băieţi. Bun. - Bine.
Vin imediat. Ai mărit comanda de mobilier ?
Nu ştiu dacă-mi place biroul ăsta aici.
Aveai de gând să-mi spui sau aşteptai să-mi dau eu seama ?
Aşteaptă.
Speram să primeşti cele trei articole de lux pe care le-ai comandat.
Presupun că deja ar trebui să fi aici. Nu-i aşa ?
Am înţeles, bine ? Ia-ţi ce birou vrei...
Mulţumesc.
E un pic ostentativ, nu crezi ?
Sunt confuz. Pentru că tu vrei antichităţi,
iar eu am spus că e bine pentru copiii noştri...
Am vrut doar câteva piese ca să decorăm locul...
Nu ca să-l transformăm într-o sală de expoziţie...
Ascultă. Avem o casă nouă, o companie nouă...
Aşa că, vom avea mobilă nouă.
- Are sens. - Şi aceeaşi soţie, nu ?
Nu, ţi-am spus că nu mă deranjează vechea IKEA.
- Glumesc. - Nu sunt IKEA.
Eşti sigur că preferi aici ? Camera noastră de oaspeţi...
E mult mai frumoasă decât asta.
Da, cred că va fi mai bine. Propriul meu spaţiu.
Mi-i promis că nu vei uita niciodată ceea ce s-a întâmplat.
Mi-ai promis.
Aveam 10 ani.
Ei bine...
O voi face mâine seară. Şi...
Mi-ar prinde bine ajutorul tău.
Noapte bună, Tim.
Cred că cicatricea mea e mai pronunţată
decât era acum 10 ani.
Lasă-mă să mă uit, sunt profesionist.
Care cicatrice ?
Mai avem de făcut o groază.
- Şi ? - M-ai ajutat doar să asamblez patul.
Nu a fost uşor.
La naiba !
Rahat !
La naiba !
Nu, nu, nu !
E în regulă ! E bine ! E în regulă !
E în regulă ! E doar una din terorile tale nocturne. E bine !
- Bună ! - Bună.
Ţi-am comandat o imprimantă nouă. Nu va mai trebui s-o partajezi.
- Nu vei mai avea nevoie de reţea. - Bine.
Pentru că am primit plângeri
de la unii care printau nişte rapoarte de vânzări şi au găsit nişte...
poze de la locul crimei printate de la computerul tău.
Am observat că ai pus o comandă de transfer pentru oglinda Lasser.
Da, trebuie să fie reparată.
- Parcă Warren n-a zis de reparaţii. - S-a răzgândit.
Ca să fiu sincer...
Abia aştept o explicaţie în privinţa cadavrelor...
Ştiu că lucrurile par ciudate uneori.
Ştii că mă confrunt cu lucruri întunecate
şi cu chestii părinteşti, acum, cu Tim afară.
Nu mă aştept vreodată să-nţelegi acea parte din viaţa mea.
Ai răbdare cu mine o zi sau două.
Apoi lucrurile vor reveni la normal. Promit.
Bine.
De obicei, nu primim comenzi de transfer
către firme necunoscute de reparaţii.
Cumpărătorul vrea ca s-o vadă omul lui înainte să fie trimisă.
Dar amândoi ştim că tu o faci mai bine.
Asta nici nu se discută.
O să am personal grijă de ea tot drumul.
Aduc nişte băieţi ca s-o ducă.
Salutare din nou.
Trebuie să-ţi fie foame.
Sper că încă doare.
Totul e gata... Eşti bine ?
Mă simt grozav.
- Băieţii o vor împacheta într-o clipă. - Mulţumesc, Warren.
Ne vedem acasă !
Maşina mea e la rampa de încărcare.
- Alo. - Bună.
- Mi-am luat telefon. - Minunat !
Trebuie să semnezi avizul.
Nu mă simt bine pentru felul în care ne-am despărţit aseară.
Ne vedem undeva să vorbim ?
Sigur. Poţi să vii acasă ?
- Sigur. Care-i adresa ? - Nu.. "ACASĂ".
Da, o am în faţa mea. Nu ştiu,
probabil o jumătate de oră. E bine ?
Bine, vorbim atunci.
Rahat ! Vino aici, ciudăţelule !
Răspunsul e tot nu.
Dumnezeule ! Ally are unul şi Matty avea unul.
- Sunt singura fată din clasă, fără telefon. - E groaznic !
Mulţumesc pentru nimic, Marie.
Trag imediat o fugă să-ţi iau unul, fiico, iubirea vieţii mele.
- Fructul pântecului meu. - Mi-aş dori să fi fost un ananas !
Copiii, faceţi-mi un favor...
Să nu vă roadeţi unghiile niciodată ca tatăl vostru. E dezgustător.
- Hei, tată ? - Bine, el e "tata"...
- Şi eu sunt Marie. - Cine era doamna de azi din biroul tău ?
Da, tată. Cine era doamna de azi din biroul tău ?
Ce doamnă ?
Nu ştiu. O doamnă.
Nu ştiu.
- Pare atât de mic. - Fugi, Dog.
- Ai botezat câinele "Dog" ? - Nu, n-are un nume.
Eşti bine ?
Desigur. N-ai mai fost aici de când...
Să aruncăm o privire.
Casa a fost la vânzare atunci când am fost la orfelinat.
Mi-au dat drumul când am făcut 18 ani.
Eram singurul proprietar
din cămin, când am început şcoala.
Cred că ar trebui să încercăm s-o vindem. Ştii, după...
Mă ajuţi la ceva înainte să pleci ?
Cum naiba te aşteptai s-o aduci singură în casă ?
Ca să fiu sinceră, nu mă aşteptam. Am crezut că o vom face amândoi.
Las-o aici pe moment.
Bine.
Ce-i asta ?
O ancoră, activată cu un comutator.
Am înţeles că nu vei să rămâi. Sunt de acord cu asta, dar...
Trebuie să încep.
Am să rămân puţin.
Bună.
Numele meu e Kaylie Ann Russell, am 23 de ani.
Sunt cu fratele meu, Timothy Alan Russell.
Alan, desigur, după tatăl lui.
Are 21 de ani, e ora 04:15, în 13 octombrie...
Şi suntem pe Hawthorne Way la 2705.
Voi începe prin a detalia măsurile mele de precauţie...
Înainte de a mă aşeza şi de a descoperi oglinda.
Sunt 3 camere, fiecare cu sursă de alimentare separată.
Dacă apare vreo anomalie, să nu ratăm înregistrarea obiectivului.
Am închiriat linii pentru experiment, cuplate la mobilul meu...
Îi voi cere fratelui meu telefonul...
Ca eu să pot controla toate dispozitive electronice.
- Doar ce l-am cumpărat, ştii ? - Mulţumesc, Timbo.
Alarma asta e setată la fiecare 45 de minute
ca să-mi amintească să schimb casetele camerelor de luat vederi.
Alarma asta e setată din oră în oră ca să ne reamintească să mâncăm.
Avem provizii de apă şi hrană ca să evităm deshidratarea.
În ceea ce priveşte casa în sine,
camerele sunt dotate cu termostate ale căror date sunt colectate
de software-ul conceput pentru a înregistra
fluctuaţiile de temperatură din spitale.
Orice schimbare de temperatură de 5° C
în plus sau în minus, va activa alarma.
Există şi o a treia măsură de precauţie, dar o veţi vedea în câteva minute.
Aşadar...
Scopul experimentului de azi
e de a demonstra că obiectul din spatele meu, oglinda Lasser,
e lăcaşul unei observabile şi previzibile forţe supranaturale.
Cum nu există echivalent ştiinţific pentru cuvântul "bântuit"...
Spun că acest obiect e responsabil pentru cel puţin 45 de morţi
în patru secole de când se ştie de existenţa lui.
- Pot să te opresc o secundă ? - Nu, nu opri camera.
Scuze.
Originea oglinzii Lasser e necunoscută.
Aşa că, nu pot oferi un istoric complet,
dar prima menţiune apare în Londra, în 1754.
Philip Lasser, al 17-lea Duce de Leicester,
a dobândit oglinda şi a atârnat-o deasupra şemineului.
O altă măsură de precauţie.
Bună, scumpule ce mai faci ?
Te verific, aşa cum ai cerut. Eşti bine ?
Totul este bine. Ştiu că e o prostie,
dar poţi suna fix din oră în oră ?
- Ai întârziat şapte minute. - Sigur.
Vorbim în 53 de minute. Te iubesc.
Aştept apeluri regulate de la logodnicul meu, Michael Dumont.
I-am spus că sunt neliniştită în privinţa petrecerii timpului
cu fratele meu recent eliberat...
Şi l-am instruit să anunţe imediat autorităţile,
dacă nu răspund la telefon.
- Sunt în cameră. - Nu-i nimic personal.
Aşadar, în 1755, Phillip Lasser a fost găsit în şemineu, complet ars.
Moştenirea a fost împărţită şi împrăştiată prin tot sudul Angliei.
Una din familii a susţinut că l-a văzut pe Phillip reflectat în oglindă.
Afirmaţia se pare, a fost luată destul de în serios
pentru ca biserica să dispună o investigaţie a casei.
Oglinda, cunoscută mai târziu ca oglinda Lasser,
a fost vândută într-o licitaţie publică în 1758.
Următorul proprietar cunoscut a fost un magnat feroviar american,
pe nume Robert Clancy, în 1864.
Clancy avea 136 de kilograme.
De fapt, atunci când frecventa Universitatea din Connecticut,
i se spunea "balena".
A atârnat oglinda în Salonul de bal din Atlanta.
Mai târziu în acelaşi an, Robert Clancy a fost fotografiat
de un ziar local şi...
Ei bine. A pierdut câteva kilograme.
Necrologul i-a fost publicat câteva săptămâni mai târziu.
Nicio menţiune despre cauza morţii.
Din păcate, moştenirea lui şi oglinda,
se crede că au fost distruse
de soldaţi în marşul către Savannah, în 1865.
După asta, oglinda s-a pierdut.
Până când reapare la începutul secolul următor în New England.
Următorul caz cunoscut, e Mary O'Connor în 1904.
Şi-a atârnat oglinda în propria ei baie.
Două săptămâni mai târziu, nepoata ei, Beatrice,
a găsit-o pe Mary moartă în cadă.
Concluzia medicului legist a fost că a murit prin... deshidratare.
Femeia a murit de sete, scufundată în cadă timp de trei zile.
Următorul caz cunoscut e Alice Carden, Wisconsin, în 1943.
Vecinii au spus că au auzit ţipete şi bubuituri prin casă.
Poliţia a găsit copiii înecaţi într-un bazin închis.
Alice însăşi a fost internată,
cu ambele picioare zdrobite, cu braţul stâng rupt în patru locuri
şi cu şase coaste zdrobite.
În mâna dreaptă ţinea un ciocan mare
pe care l-a folosit ca să-şi sfărâme oasele.
Când au găsit-o, ajunsese la craniu.
Braţul ei drept era nevătămat.
Pentru că îi trebuia. Ca să ţină ciocanul.
Alice a spus după aceea, că a crezut că şi-a pus copiii în pat
ca să meargă să închidă bazinul.
Rănile nu i s-au mai vindecat niciodată.
Familia ei avea câţiva câini la fermă...
Inclusiv un ciobănesc australian pentru copii...
Să mâncăm.
Pentru cine înregistrezi, aceste casete ?
Pentru toţi cei care se uită.
Pentru cei interesaţi...
Pentru copiii de la şcoală care învaţă mereu.
Pentru toţi acei care-şi fac tatăl un criminal.
- Te-a făcut pe tine criminal. - Uite, Kaylie, eram doar nişte copii.
Am inventat o poveste de groază.
Accept faptul că tatăl nostru...
A fost un criminal ! A fost.
A fost un om bolnav care a torturat şi a ucis...
Poţi să mă faci nebună, sau cum vrei.
Dar nu-ţi dau voie să vorbeşti aşa despre el.
Tobin Capp, 1955, a murit de foame în propriul lui dormitor.
Oglinda atârna deasupra comodei. Avea un dalmaţian.
1965, California. Oglinda atârna pe holul
băncii Deal Trust, din San Diego.
Un angajat de 10 de ani, Marcia Wicker şi-a încuiat şefa în seif,
apoi l-a pus sub tensiune.
- 1975, Marisol Chavez, a murit în... - Kaylie ?
Dormitor, sângerând după un avort.
Pe noptiera ei, erau toţi dinţii într-o pungă
şi un cleşte plin de sânge.
În 2002...
Există o mare diferenţă între cauzalitate şi corelare.
Ştiu diferenţa, mulţumesc.
Bine, în 2001.
Mama şi tata au cumpărat o nouă canapea.
În acelaşi an bunicul a avut un infarct,
Rabbi Schaultza a fost lovit de o maşină
şi pisica noastră a fugit.
Câte din astea se datorează canapelei ?
Pot să continui ?
Sigur, dar înainte Kaylie,
să vorbim de ce suntem cu adevărat aici.
S-o facem. 2002...
Oglinda Lasser decorează biroul de acasă
al lui Alan Russell. Un designer software.
Soţul lui Marie.
Tatăl lui Timothy şi Kaylie. La două săptămâni de la mutare,
Marie a suferit o intensă cădere psihologică
şi a fost torturată şi ucisă în casa familiei.
De către cine ?
- De soţul ei. - Aşa spune raportul poliţiei.
Şi soţul ei a fost împuşcat de propriul său fiu.
Chiar în faţa fiicei lui.
Intenţionez să demonstrez că niciunul din cei descrişi
nu sunt răspunzători pentru acţiunile lor.
Alan Russell n-a fost un criminal, a fost o victimă.
Una din multele victime ale forţei supranaturale
care sălăşluieşte în acea oglindă.
De ce nu-i punem capăt imediat şi să spargem chestia aia ?
Chiar nu-ţi aminteşti, nu ?
- Ce să-mi amintesc ? - Te rog... sparge-o.
Prin orice mijloace.
Bine.
Am auzit multe despre ce se întâmplă cu oameni care nu pot...
Nu pot procesa ceva oribil.
Mintea creează tot felul de bariere,
pentru a-i ajuta să facă faţă.
Odată ce credinţa e înrădăcinată, mintea generează date aleatoare
forţând-o să sprijine această naraţiune.
Câte mii de înregistrări ai investigat pentru a-i găsi pe cei 12 sau 13
ca să-ţi fundamentezi cazul ?
De ce ai lăsat scaunul ?
Pentru că încerc să am o conversaţie cu tine.
Ştiu doar o singură persoană despre care s-a consemnat
că a încercat să spargă oglinda. Oliver Jeffries.
În 1971, era profesor la academia din Manhattan.
A agăţat oglinda în Auditorium Central.
Într-o dimineaţă s-a spus că s-a dus la oglindă,
spunând că ar trebui să fie distrusă, dar nu şi-a dus vreodată ideea la capăt.
Potrivit studenţilor, a stat liniştit aproape un minut
înainte să părăsească amfiteatrul şi să sfârşească în stradă.
E un mod clar de autoapărare.
Şi cred că tocmai am fost dezarmaţi.
Ştii de ce n-am spart oglinda, Kaylie ?
Pe lângă faptul că vei fi concediată sau acuzată de distrugerea proprietăţii ?
Nu eu trebuie s-o sparg. Nimeni nu-ţi poate distruge halucinaţiile.
- Trebuie s-o faci singură. - Ultima măsură de precauţie...
Vedeţi o ancoră care cântăreşte 9 kilograme.
Cu o suplimentare de 9 kilograme, conectată la un balast modificat,
conectat la un temporizator de bucătărie mecanic.
Fără electricitate, lucru important, şi mai avem aproximativ 10 secunde.
Dacă temporizatorul nu-i resetat manual la fiecare 30 de minute
adică nu-i nimeni aici ca să-l poată opri...
Oglinda va fi acolo. Singurul lucru care va preveni
ca asta să se întâmple din nou, e supravieţuirea noastră.
Ştii de ce nu ne aşteptăm să vină şi să se joace ?
Pentru că avem o armă îndreptată spre capul lui.
Şi mă aştept ca ego lui să se apere.
Copii, veniţi o clipă în biroul meu.
Am crezut că a fost destul de clar când v-am spus să nu faceţi prostii aici.
N-am făcut.
- Nu-mi place aici. - Bine, ce-i asta ?
N-am făcut noi asta.
Bine...
V-am auzit aseară, făcând prostii pe aici.
Am fost şi eu copil, am înţeles, mutarea a fost dificilă...
Dar să nu se mai întâmple din nou, bine ?
Iar dacă vă legaţi de plantele mamei voastre, vă belesc.
Ştii de ce-au murit plantele, după mine ?
Probleme cu alimentarea cu apă şi posibil un rezervor defect.
Îmi amintesc faptul că filtram apa de băut.
Oliver Jeffries, a avut plante moarte în sala de clasă.
Tobin Capp, a avut plante moarte în dormitor.
Grădinarul de la Deal Trust Bank,
nu înţelegea de ce erau plante moarte peste tot.
Plante vii.
Plante vii în camera de zi, plante vii, plante care au viaţă.
Sunt toate ale tale, apropo.
Dă-i timp, întotdeauna începe cu ceva mic...
Şi nu erau doar plante, după ştiinţa mea.
Mai există şi o altă variabilă. Câine !
Îmi pare rău, câine.
Hidratează-te.
Haide, băiete ! Haide, Mason, du-te şi adu-l.
Haide ! Mason !
- Mergi şi adu-l ! - Du-te după băţ.
- Sus. Du-te după băţ. - Hai, du-te !
Singurul motiv pentru care l-am luat,
a fost pentru că erai speriată că nu eram în siguranţă.
Ai spus că ai văzut pe cineva aici...
Da, dar asta nu mă face să mă simt mai în siguranţă.
De fapt, chiar pe dos.
Bine, îl voi ţine închis, descărcat.
Unde... Sunt sigur că va fi la îndemână,
în caz de urgenţă.
Vacă proastă !
- Cum mi-ai spus ? - N-am spus nimic.
Iisuse !
- Alan ! - Lucrez !
Cu cine vorbeşti ?
Ai de gând să faci ceva în privinţa lătratului ?
E ceva în neregulă cu acel câinele, Alan, m-a muşcat !
Eşti bine ?
Sunt bine.
Ştii ? Eşti pierdut în propria ta lume, aici.
Nu sunt pierdut în lumea mea !
Copii... vreau să-mi faceţi azi un mare favor.
Mă duc la o partidă de golf cu un client.
Şi vreau să nu intraţi în biroul meu, bine ?
Bine, tată.
Bun. Vă iubesc.
Vrei să intri ?
Intră. Trebuia să mă gândesc la ce va urma.
Rahat !
- De ce nu-l lasă să iese ? - Mama a spus că Mason e pedepsit.
Bună, campionilor. De ce sunteţi...
Trebuie să facem ceva cu blestematul ăla de câine !
Un "bună", ar fi frumos.
A făcut numai prostii toată ziua. A trebuit să-l închid în biroul tău.
Leagă-l !
Unde e ?
Asta-i problema, uneori nu-ţi aminteşti bine.
- Jur. Nu-mi amintesc nimic greşit. - O faci ! Mason...
Ciobănescul australian al lui Alice Carden, dalmaţianul
lui Tobin Cappa... N-au fost găsiţi niciodată.
Niciunul din ei.
Ţi-l aminteşti pe Mason spre sfârşit ?
Vomita, dărâma totul prin casă.
Terapeutul meu m-a pus să studiez.
Parvovirus... e o boală canină mortală.
Simptomele includ greaţă, agresiune, urină şi fecale contaminate,
care, întâmplător pot omorî plantele.
- Mason a fost bolnav. - Bine, mâine îl duc la veterinar.
Veşti proaste... nu cred că venim amândoi acasă.
Mamă, unde-i Mason ?
- E pedepsit. - Spui că nu-ţi aminteşti asta ?
- Chiar spui asta ? - De ce nu ?
Te înşeli. Am văzut-o pe mama încuindu-l în birou.
Am stat toată ziua în faţa uşii şi nimeni nu a intrat sau a ieşit.
Ai auzit vreodată de teoria liniilor neclare din psihologia omului ?
Nu, dar cred că tu ai auzit.
Am început să citesc un articol psihiatric despre ea.
Creierul nostru de fapt, codifică informaţii sub formă de linii neclare.
Mai mult ca semnificaţie generală, decât ca o înregistrare precisă.
- Prostii, Tim ! - La adulţi, e mai probabil...
Să se combine aceste urme cu amintiri false.
Ai văzut-o de multe ori pe mama punând câinele în birou.
Dumnezeule, ce ţi-au făcut !?
Cu mult înainte de asta, tata a interzis oricui să intre în birou.
Aceste urme neclare şi amintirile din acea zi...
- Îmi pare rău pentru tine. - Bine, ce e mai probabil ?
Să nu-ţi mai aminteşti evenimentele de acum 11 ani,
sau ca oglinda asta să mănânce câini ?
- Uită-te ! E un câine ! - Dă-i ceva timp.
Un pic de timp.
Parcă eşti nebună !
Nu sunt nebună ! Te aud vorbind cu cineva.
Ascultă-te ce spui... " Pot auzi prin uşă ? "
De ce aş inventa asta ?
Nu sunt nebună !
Apa e otrăvită şi avem un hoţ ?
Îţi pierzi minţile !
Îmi pare rău că v-aţi trezit.
Tu şi cu tata vă bateţi pentru femeia din birou ?
Trebuie să ţi-o aminteşti pe femeia aia, ai văzut-o şi tu.
M-am convins singur c-am văzut multe lucruri.
Dar ce-am văzut cu adevărat ?
Mama striga la tata în miez de noapte.
Mama a spus că a auzit voci, probabil, vorbea tata la telefon.
- Nu explică femeia ce-am văzut-o pe geam. - Când ai văzut-o ?
Prima dată ? Când ne jucam în curte.
Mama era acasă ?
- Mama a fost mereu acasă. - Eşti sigură de asta ?
Pentru că eu nu sunt.
La naiba, la naiba ! Înapoi, înapoi !
Avea o aventură, pur şi simplu, aveau o căsătorie nereuşită.
- Uite cum s-a sfârşit ! - Nu.
Tatăl nostru o înşela, iar mama a luat-o razna !
- Opreşte-te. - El a înnebunit şi a ucis-o.
- Putea să ne ucidă pe noi... - Da ! O căsătorie nefericită !
Asta explică de ce mama
n-avea dinţi sau păr sau îşi pierduse minţile când a murit !
- Kaylie, eu... - Da, căsătorie rea, asta explică
cei pe care i-am văzut amândoi în casă, noaptea trecută.
Era retras, secretos...
Toate semnele unei idile !
Am avut acces la toate lucrurile mamei şi ale tatei.
În timp ce erai spălat pe creier, m-am uitat la toate chitanţele...
Cardurile de credit, numere de telefon, comenzi de flori...
Nimic ce să sugereze o idilă !
A fost destul de inteligent ca să nu lase nicio urmă.
Linişte !
Am vorbit cu prietenii lui, colegii...
Dacă a existat o altă femeie, a fost o fantomă.
Şi da, sunt de acord, era rezervat, secretos,
suspicios, toate semnele unei idile !
Nu spun că n-a fost sedus !
Problema e, ce l-a sedus ?
S-au întâmplat multe pe aici, în timp ce ne-am certat.
Ştiai că temperatura de aici a crescut cu 3 grade ? 3 grade !
Doi oameni într-un spaţiu mic, lumini, aparate electrice...
Linia telefonică, probabil, a căzut. De ce nu verifici ?
Bine. Ia să văd.
- Ton de apel ! - E static ?
Uite, Kaylie, poţi trece de asta. Eu am făcut-o.
Vrei să speli numele familiei ?
Nu trebuie s-o faci pentru mama şi tata.
Trebuie s-o faci pentru tine.
Te-au îndoctrinat bine acolo, nu ?
Ai fost absolut normal şi te-au închis.
Acum nu ieşti în măsură să-ţi revii.
Mason, nu mai schelălăi !
Ştii ceva, până aici ! Am terminat ! N-am venit aici
ca să-ţi găseşti tu calea să ieşi din asta.
N-am să stai aici în timp ce torturezi un câine !
Ce crezi că faci ?
- Ascultă-l ! - Destul !
Destul !
Nu, nu, aşteaptă !
- Ce ? - Nu trebuia să faci asta.
Ba da, Kaylie, eşti bolnavă !
Nimic din ce-ai spus că se va întâmpla în seara asta, nu s-a întâmplat !
Plantele sunt încă în viaţă, oglinda e doar o oglindă
şi singura care l-a speriat pe acel câine, ai fost tu !
Şi nu e vina ta. Cum n-a fost nici vina mea.
Am avut ajutor, iar tu ai fost singură.
Astfel de probleme sunt dificil de depăşit.
N-are de ce să-ţi fie ruşine.
Suntem o familie.
Kaylie, îmi pare rău. Uite...
Hai să plecăm de aici.
Să mergem în altă parte, şi să vedem cum vom proceda.
Unde putem merge ?
- Kaylie ! - Unde ?
Să oprim camerele alea, să dezarmăm ancora...
Şi putem merge oriunde doreşti.
Mergi să vorbeşti cu logodnicul tău. Poate să te ajute, ştii că vrea.
Kaylie ?
Iată.
Iată !
Da !
Da ! Da !
Da ! Da ! Da !
Acum verific ultimele minute de pe casetă.
Avea o aventură, pur şi simplu, aveau o căsătorie nereuşită.
- Uite cum s-a sfârşit ! - Nu.
Tatăl nostru o înşela, iar mama a luat-o razna !
El a înnebunit şi a ucis-o. Putea să ne ucidă pe noi...
Da, căsătorie rea !
Asta explică de ce mama nu avea...
Dinţi său par sau îşi pierduse minţile când a murit !
Kaylie !
Da, căsătorie rea, asta explică
cei pe care i-am văzut amândoi în casă, noaptea trecută.
Nu-mi amintesc să fi făcut asta. Tu ?
Nu-ţi aminteşti. Temperatura din cameră a crescut cu 2 grade.
A ajuns la 25,5 grade, iar alarma nu s-a activat... Doamne !
- Bine, trebuie să fi pierdut plantele. - Telefonul...
Ceea ce-mi demonstrează că acel câinele i-a oferit...
Suficientă energie de impact...
Trebuie să-mi sun doctorul.
Tim, dacă suni în afară, trebuie s-o faci în afara sferei ei de influenţă.
În caz contrar, nu ştii cu cine vorbeşti, de fapt.
MICHAEL
Alo ? Bună, da ! Totul este bine acum.
Scuze pentru mai devreme, vorbim într-o oră.
50% şanse să fi fost el... Trebuie să ieşim din camera asta
pentru o vreme.
A primit mai mult de la câine decât am crezut.
Se pare că raza de influenţă e... 9 metri.
Asta înseamnă că putem merge în bucătărie,
spălătorie, garaj,
dormitorul matrimonial şi grădină.
Din faţă şi din spate. Sper că pentru mult timp.
Tim ?
Tim !
Apelul nu poate fi efectuat.
Vă rog să verificaţi numărul şi să formaţi din nou.
Apelul nu poate fi efectuat.
- ... Şi formaţi din nou. - Tim ?
Tim !
Cum am ajuns înapoi aici ?
Ce vrei să spui ? Ai venit aici şi te-ai aşezat.
Am fost afară.
Nu, n-ai fost. Te-ai gândit că ai fost ?
Vrei să spui asta în faţa camerei ?
Din moment ce eşti încă aici, ştiu că vom învinge.
Mă auzi ? Ai înţeles ?
- Când va veni tati acasă ? - Nu ştiu.
- Nu ştii când vine tati acasă ? - Nu ştiu unde este.
Ştiu unde spune el că este.
Kaylie ?
Spune-mi mai multe despre femeia din birou.
Nu am văzut-o.
- A văzut-o. - Taci !
Când ?
Noaptea trecută.
Nu era în birou.
Era pe scări.
- Ce făcea ? - Nu m-am uitat.
Eram speriat.
Dar cred că a intrat înapoi în birou.
Cred că locuieşte acolo.
Mergeţi amândoi sus să vă jucaţi.
MARISOL...
Rahat !
Mamă ?
Mamă !
Nu ! Mami !
Opreşte-te !
Vino, Tim !
Repede !
Mamă, opreşte-te !
Marie ?
Hei !
Scumpo ?
Scumpo, sângerezi.
Iubito, trebuie să te întorci în camera ta.
- Dar mami... - Mama ta e bine.
Are ceva probleme, o să fie bine, te rog...
Treci înăuntru şi închide uşa. Bine, scumpo ?
Bine...
Da, am o urgenţă cu soţia mea.
- Mama e bine ? - Du-te la culcare.
Tim ?
Tim !
Trezeşte-te !
Eşti aici. Eşti aici cu mine.
Tim ?
Copii, mama voastră e foarte, foarte bolnavă.
Şi va trebui să rămână la pat pentru o vreme să se odihnească.
Se va face bine, dar nu vrem s-o deranjaţi.
" Noi " ?
Aşadar, campionule, prinţesă...
Nu trebuie să vă apropiaţi de camera aia. Aţi înţeles ?
Ce are ?
Sunteţi bineveniţi aici...
Să jucaţi jocuri video.
Am crezut că ai spus că n-avem voie aici.
Mănâncă.
Vino. Am nevoie de ajutorul tău.
Tim ?
Tim, trezeşte-te... Tim !
Aia-i pentru mama ?
Tim ?
Frumos !
Kaylie ?
Poate că ar trebui să rămânem împreună.
Mi-e foame, Kaylie.
Trebuie să mergi la cumpărături, tată.
Ce-ai spus, prinţesă ?
- Mâncare ! - Nu-i treaba mea.
- Televizorul nu funcţionează. - Ce-ai spus, prinţesă ?
Trebuie să chemăm un doctor pentru mama !
Nu-i treaba mea.
E o prostie. Am să-i spun ei că am rămas fără mâncare.
- Dar tata a spus... - Nu-mi pasă ce-a spus tata.
Mamă ?
Are nevoie de un doctor ! Mi-ai spus că-i bolnavă, dar nu...
Toată problema ta e că nu mă asculţi !
Ţi-am spus să nu mergi în camera aia.
Nu ? Ce faci ? Nu mă asculţi ! De ce ?
Din moment ce-aţi fost neascultători, sunteţi pedepsiţi.
Tu şi fratele tău plângăcios.
Nu mai aveţi voie să ieşiţi din casă.
Acum, plecaţi de aici !
Bine, mulţumesc. La revedere.
Ce a spus doctorul ?
A spus că trebuie să-l sune tata.
Ca ultimul ?
Exact ca ultimul.
Aceeaşi voce.
Bună, Bob.
Regret că aud asta, sper să se recupereze repede.
Mulţumesc, Bob.
Ştii ce ? Te-a pus să baţi tot drumul ăsta, adică e...
Se foloseşte de boala mamei sale, pentru a face asta...
Ei bine, nu-i nicio problemă.
Scuze pentru deranj. Sper ca Marie să-şi revină curând.
Mulţumesc. Ştii ceva ?
Sună-mă săptămâna viitoare poate mergem la o partidă.
- Minunat ! O voi face. Pe curând. - Ai grijă.
Timbo... Va trebui să fii foarte, foarte curajos.
Foarte bine.
Tim !
Kaylie ?
Am rămas fără curent. Previzibil.
Plante moarte.
Nu-i real.
Tati ?
Dai drumul la curent ?
Frumoase trucuri.
Kaylie ?
Dumnezeule !
Vrei să-l vezi ?
- Alo... - Verific să văd cum merge.
Sunt bine.
Bine. Te sun într-o oră. Discuţie plăcută.
E un truc. Nu l-am ucis, nu aveam cum.
Placa nu era adevărată. Nu l-am ucis eu,
fiindcă placa nu era adevărată !
Michael ! Ce-am făcut ?
Ce-am făcut...
Haide ! Plecăm de aici !
Alo ? Am nevoie de poliţie şi o ambulanţă la 2705 Hawthorne.
Bine, bine...
Ajutorul e pe drum. Când vine, totul se va rezolva.
Kaylie ! Suntem bine !
Suntem bine !
- Michael ! Michael ! - Când a fost ultima dată...
- Când ai resetat temporizatorul ? - Nu ştiu.
Planul tău e perfect. Noi nu trebuie să facem nimic.
Trebuie doar să stăm aici şi să aşteptăm,
nu mai mult de o jumătate de oră. Ancora !
- Ai chemat ajutoare ? - Da, am terminat. S-a terminat.
Putem sta aici şi să privim lucrul ăla murind.
E o şmecherie ca să ne atragă înăuntru.
E un truc să facă oamenii să creadă că suntem acolo.
- Am sunat pentru ajutor ! - Mai sună o dată !
911, care-i urgenţa ?
Am sunat pentru 2705 Hawthorne ?
Va trebui să-i spui tatălui tău să sune.
Doctorul va fi mâine acolo. Doctorul va fi mâine acolo...
Ce facem ?
Nu putem face nimic. Stăm şi aşteptăm.
Şi să vedem cum ne ucid.
Va trebui să fim foarte, foarte curajoşi.
S-a uitat în oglindă şi a scos arma.
Va trebui s-o spargem.
- Nu e real. - V-am spus să nu vă jucaţi aici.
Nu e real.
Bine ?
Kaylie ?
A plecat ?
N-a fost niciodată aici.
Doar ne-a adus aici sus.
Am luat decizia corectă afară.
Încearcă să ne ţină departe. Va încerca asta mai tare,
trebuie să mergem jos, înainte să cadă ancora.
Mai întâi asigură-te că a plecat !
A plecat, promit. Vezi...
Trebuie să mergem jos.
- E încă acolo ! - Deschide uşa.
- Nu ! - Trebuie să deschidem uşa.
Dacă nu a plecat...
O iei la fugă pe scări.
- Tu ce vei face ? - Nu-ţi face griji pentru mine, fă-o.
Gata ? Deschidem uşa...
Şi fugi direct jos.
Ai încredere în mine ?
Am încredere în tine.
Unu ! Te iubesc. Doi... Direct la scări.
Trei !
Nu e real !
E doar un truc.
Ai să mă arestezi, Timbo ?
Timbo ?
Tim ?
Tim !
Kaylie ?
Mami !
Haide, Tim !
- Nu ne va lăsa. - Nu ne va lăsa.
Am crezut că v-am spus să nu vă jucaţi aici.
- Te rog, nu eşti tu. - Ba sunt.
M-am întâlnit cu demonii mei.
Am văzut diavolul. Eu sunt ăla.
Dă-i drumul !
Trage.
Nu, nu ! Tati !
Kaylie ?
Kaylie
Kaylie.
Mami.
Tim, Tim uită-te la mine.
Vreau să-mi promiţi
că atunci când vom fi mari şi puternici,
vom pune lucrurile în ordine.
Trebuie să ucidem chestia aia.
Pentru mama şi tata.
Promit.
Kay... Kaylie ?
Kaylie ?
Kaylie ! Kaylie !
Kaylie !
- El a sunat ? - Da, a sunat la 911 şi apoi a făcut asta.
Unde mă duc ? Nu, nu e vina mea !
Tim !
- A fost oglindă ! - Tim !
Daţi-mi drumul.
Nu am fost eu ! Nu am fost eu ! A fost oglinda !
Vă rog, vă rog. Trebuie să mă credeţi !
A fost... oglinda !
A fost oglinda !
Aşteptaţi, vă rog !
Hei, hei !
Nu uita ! Nu uita promisiunea noastră !
Nu uita...